Det var mye morsommere enn jeg forventet.
Jeg elsker camping. Hva som helst kan skje.
Men dette var mer som en villmarksretreat.
-God morgen. -Michael.
Ryan inviterte noen filialsjefer og Toby til en bli-kjent-helg i skogen.
Michael ble ikke invitert.
De visste visstnok alt de trengte å vite om ham.
-Sov dere i hytter? -Under stjernene.
Det var vakkert. Du burde blitt med.
Bob og jeg gikk på klatrekurs en gang.
Michael ble ikke invitert på Ryans campingtur.
Toby ble med, men ikke Michael. Han ble ikke invitert.
-Hvem var med? -Jeg, Dan fra Buffalo, Mark Chisholm,-
-Jeff fra Albany og så selvsagt Ryan.
Vi spiste så mange s'mores at jeg måtte si: "Ikke mer s'mores."
Ryan inviterte meg på sitt villmarkseventyr.
Det var en fantastisk, herlig...
Hallo! Ingen bryr seg.
Jeg trenger det rommet etter hvert, så bli ferdig.
Michael ble ikke invitert.
Hypotetisk sett, hvis jeg hadde invitert deg på campingtur...
-Vet du hva hypotetisk er? Ikke ekte. -Jeg skjønner.
Så hypotetisk sett, ville du blitt med om jeg spurte om du ville på campingtur?
Absolutt.
Når Michael leker hypotetisk-leken sier jeg alltid ja.
Mener du det? Vil du dra i dag?
Og jeg er alltid opptatt.
I dag går ikke. Jeg skal donere blod.
Hvor ofte kan man donere blod?
-Er det en grense? -Man har bare en viss mengde i kroppen.
Var det alt?
Hele denne campinggreia med Toby, den virker litt teit.
-Hvordan da? -Menn i telt som lager s'mores?
-Hva er det? -Hei, jeg er "Broken Mountain".
Det er ikke campingtur.
Jeg syns man drar på camping alene i villmarken.
Det er ikke en gruppe karer som fjoller seg i telt.
Det er én fyr, eller to om planene dine endrer seg...
-Det gjør de ikke. -Jeg vil gjøre det selv.
Dra, og bli kjent med meg selv.
Jeg vil komme meg vekk herfra. Alle klikkene og alt spillet.
-Lysrør og asbest. -Hadde vi ikke sjekket det?
Jeg er lei av dette stedet.
Da Jan og jeg hadde satellitt-tv, så vi på dokumentarserien "Survivorman".
Den var interessant.
Den handlet om en fyr som dro langt ut i villmarken
og bare prøvde å ikke dø, å ikke bli spist opp av et dyr
eller bli overeksponert.
Jeg trenger bare to ting: en rull gaffateip og en kniv.
-Jeg fikser det. -Kom tilbake om 30 minutter eller mindre.
Spar på kvitteringene.
-Du, hva... -Vi ser om disse her funker.
Dwight.
Jeg har våpen strategisk plassert rundt i kontoret.
Jeg reddet Jims liv med pepperspray som jeg hadde festet under skrivbordet.
Folk sier at det er farlig å ha våpen hjemme eller på arbeidsplasser.
Jeg sier at det er bedre å bli skadet ved et uhell av noen man kjenner
enn med hensikt av en fremmed.
Dwight og jeg skal ut. Han kommer tilbake senere, men ikke jeg.
Jeg skal også ta fri i morgen og kanskje dagen etterpå.
-Vil du at jeg spør hvor du skal? -Nei.
Dwight skal kjøre meg dypt inn i Pennsylvanias villmark,
der han etterlater meg til enten å dø eller overleve.
-Valget er ditt. -Nei, det er faktisk ditt.
-Skal du virkelig gjøre dette? -Ja.
Du har ansvaret resten av dagen og i de kommende dagene.
-Ikke følg etter meg. -Ok.
Dette er en personlig opplevelse i villmarken
som jeg bare vil dele med meg selv.
Når jeg kommer tilbake, håper jeg å være et helt annet menneske.
Det ville vært fint.
Tror jeg at Michael har evnene som kreves
for å overleve i et farlig miljø?
La meg si det slik:
Nei, det tror jeg ikke.
Sånn gjør en ekte survivorman.
Man simulerer en katastrofe, som en flyulykke.
Man har bare klærne på kroppen
og kan bare bruke ting man har i lommene.
I dette tilfellet er katastrofen en seriemorder,
en skummel fyr som har kidnappet meg og skal etterlate meg for å dø i villmarken.
-Nei, jeg ville aldri latt deg rømme. -Jo, og jeg ville overlevd.
Jeg ville forsikret meg om at du var død, så fjernet tennene dine
og kappet fingertuppene dine så du ikke kunne bli identifisert.
Du er like skummel som en ekte seriemorder.
-På ordentlig. -Hva gjør du?
Jeg tar på denne så jeg ikke vet hvor jeg er.
Nå kan jeg ikke finne tilbake. Jeg vet ikke hvor jeg har vært...
-Au. Hva driver du med? -Det er bedre om du var bevisstløs.
-Nei. Slutt, Dwight! -Vil du gjøre dette skikkelig eller ikke?
Vær så snill, la meg få én eneste katarsisk opplevelse i livet.
Vi må bestille en kake til Creeds bursdag.
-Hadde ikke noen bursdag nettopp? -Jo, Kelly forrige uke, hvis du husker?
-Ja, det gjør jeg. -Det er bursdagsmåneden.
Creeds er i dag, Oscars om to uker og Merediths på slutten av måneden.
-Michael har ofte rød og hvit konfetti... -Jeg har en idé.
-Vi kan ha én stor felles fest. -Hva?
Kontoret har 13 ansatte,
så 13 ganger i året kjøper Michael kake, ballonger
og en tøysegave og utbringer en skål.
Det er to typer skåler: Den ene er en spøk om hvor gammel du er.
Se de rynkene. Svarte er fulle av crack. Sprekk, altså.
Og det andre er noe upassende eller ubehagelig. Eller begge deler.
Hva mer? Han synger bare den høye stemmen i "Happy Birthday".
Og han har veldig stor tro på overraskelsesfester.
Man kan hevde at han overdriver.
Gratulerer!
Så å få dem overstått tror jeg kan være produktivt.
Vi kan ha én eneste stor fest. Alle blir fornøyde, og ingen kaster bort tiden.
Jeg liker det ikke.
Oi, du skaper virkelig røre, hva?
-Det er en god idé, hva? -Syns du det?
Nei...
Jeg syns det er en fantastisk idé.
Vi er fremme.
Dwight skal ta av øyenbindet når vi er dypt inne i skogen.
Nå er det bare oss to.
Kom, bare du og jeg.
Nå drar vi ut i villmarken. Ut i den enorme skogen.
Kan du lukte trærne og naturen?
Fortsett, det går bra. Bare litt busker og kratt.
Fortsett.
Du ville ha villmark. Her har du den.
Prøv å sende en ny faktura.
Så du memoet mitt, forresten?
"Selv om bursdager er gøyale, er vi nok alle lei av kake,
så la oss feire bursdagsmåneden skikkelig i dag."
-Dette er skikkelig kult. -Ikke sant?
-Jeg tenkte bare... -Absolutt.
Vi får det overstått i én jafs, og det kan faktisk bli gøy.
Akkurat.
Nettopp. Jeg visste jeg kunne regne med deg.
Dette blir like bra som noe annet sted.
Hva driver du med? Slutt...
Slutt, Dwight.
Snurr. Jeg prøver å gjøre deg desorientert.
Se.
-Ok, bra. Takk, Dwight. -Her er kniven din.
Og her er gaffateipen din.
Ok, flott.
Ok...
-Lykke til, Michael. -Takk for turen.
Ok.
La meg være i fred, Dwight.
-Jim... Kan jeg få min egen kake? -Hva?
-Jeg foretrekker saftig sjokoladekake. -Så klart.
Ja! Kult.
-Det gikk lett. -Ja, folk liker meg vel.
Jim.
-Jeg hater sjokoladekake. -Men Meredith...
Drit i Meredith. Det er ikke rettferdig at en annen velger kake på min bursdag.
-Alles bursdag. -Jeg har bursdag i dag, og jeg vil velge.
-Hva vil du ha? -Ferskenpai. En fin fruktpai.
-Jeg snakker med Angela. -Snakk med hvem du vil, bare ordne det.
-Det blir Angela. -Si at det er til Creed. Hun skjønner.
Ok...
Dag én.
Jeg befinner meg dypt inne i Pennsylvanias vidstrakte villmark.
Jeg har bare det helt nødvendige med meg.
En kniv, en rull gaffateip, hvis jeg må lage en gapahuk
eller lage en form for vannbeholder.
Det er varmt i dag.
Solen er to tredeler inn i den østre kvadrant,
som betyr at klokken er to om ettermiddagen.
Den steker virkelig nå.
Jeg tror jeg vil gjøre det litt mer behagelig for meg,
for solen tærer på kreftene mine.
Ok... Sånn, ja.
Jeg må sørge for at jeg ikke kutter over pulsåren.
Jeg løy for Michael. Jeg vil ikke la ham være alene.
Jeg skal holde meg i nærheten og gi usynlig moralsk støtte.
Men jeg skal aldri hjelpe ham.
Jeg skal la ham havne i fare, til og med dø,
men jeg lar ham aldri miste verdigheten sin.
Sånn, ja. Mye bedre.
Alt jeg har tatt med meg, kan brukes.
Dressjakken kan gjøres om
til en slags ryggsekk.
Jeg skal ta på meg
det som en gang var et av buksenena mine.
Dette er et fantastisk materiale.
Det kan brukes til alt mulig.
Et slags skjerf.
Så jeg har det behagelig rundt halsen.
-Tunfisken... -Andy.
Jeg liker iskake, ok? Fudgie the Whale.
-Det er ikke bursdagen din. -Jeg mener bare...
Hvis du vil gjøre folk glade, altså meg, har du Fudgie the Whale.
Jeg skal sjekke det, men svaret er nei.
Ok, du er streng. Ikke vent deg at jeg kommer.
-Du, Andy. Jeg har noen telefoner å ta. -Skjønner.
-Pizzasnurrer. -Jeg går inn på kontoret og jobber.
-Jeg kommer til å være her. -Sopphatter.
Jeg er fullstendig alene nå, med bare tankene mine.
Det er herlig. "I'm lovin' it..."
Jeg kan bokstavelig talt si hva jeg vil.
Ingen kommer til å høre meg.
Skulle ønske jeg kunne blitt med Ryan på den kule retreaten!
Jan har plastpupper!
Jeg har hemorroider!
Det spiller ingen rolle.
Michael er en mann med stor dybde og lidenskap.
Jeg vet ikke hva han leter etter her ute.
Men jeg håper han finner det.
Lunsj.
Det er litt kjøligere enn jeg trodde,
så jeg har laget om hatten til bukser igjen.
Det har gått flere timer, og jeg må finne litt næring.
Skogen er full av ting som kan holde et menneske i live.
Ting som ekorn.
En saftig kanin ville vært godt.
To minutter til.
Jeg har laget et spyd,
og det skal jeg spidde middagen min på.
Og det er høy tid, for jeg har vært uten mat
i godt og vel tre timer.
Jeg begynner å kjenne det litt.
Creed har bursdag i dag.
Gratulerer, kamerat.
Hva er det Jim driver med? Det er bursdag. Hva så om det er mange?
Ja. Jeg jobber hardt hele dagen.
Jeg vil vite at det blir pauser. Som regel sitter jeg bare og venter på pausen.
Jeg tok en ekstra insulinsprøyte fordi vil skulle ha kake i dag.
Hvis jeg ikke får kake snart, kan jeg dø.
-Spis et eple. -Hold tåta.
Jeg vet hva det er. Jimmy hadde bursdag for tre uker siden, så han gir blanke.
Makten har gått til hodet på ham... Hei, Jim.
-Hei. Hva snakker dere om? -Ingenting. Her skjer det ingenting.
Vi snakker om ingenting.
Kom, folkens.
Ta en titt her. Jeg har slått opp buksene mine.
Jeg har laget et fint telt av buksene mine.
Og denne karen blir kanskje Dunder Mifflin-papir en dag.
Ikke vær redde. Jeg bruker bare kikkertsiktet.
Sikringen er...på.
-Du, Jim... -Toby.
Jeg fikk nettopp høre om disse fellesbursdagene.
-En kjempegod idé. -Takk.
-Er det noe jeg kan... -Min bursdag var for to måneder siden.
-Vi hadde ingen fest. -Hva?
Jo, men Michael la den til klokken 16.48 på fredagen.
-De sang på parkeringsplassen. -Det husker jeg.
Jeg tenkte bare at du kanskje kan inkludere meg.
-Seriøst? -Bare legg til meg. Kan det skade?
Toby er flott, men iblant kan han gå for langt.
"Kan det skade?" Vel, det er en kake, Toby.
Kom igjen.
Ok, vi tar deg med. Jo flere, desto bedre.
Nei. Aldri i livet. Jeg er ingen maskin.
Du kan ikke bare endre planene og forvente at festalvene dine lystrer.
Vi har allerede sjokoladekake, ferskenpai, Fudgie the Whale, sopphatter...
-Jeg er allergisk mot sopp. -Så trist. Da må vi...
Hei, alle sammen. Vi må snakke om denne bursdagsgreia.
-Møterommet? -Ja. Om fem minutter.
Nei.
Vi skal løse det her. Vi snakker om dette her ute.
Hvem misliker bursdagsgreia?
Én, to, tre... Alle. Ok, da dropper vi det.
-Hva gjør jeg med to kaker og en pai? -Jeg kan ta dem.
-Ingen får røre min fruktpai. -Du, Michael... Jeg mener Jim.
Ja... Phyllis kalte meg "Michael".
Det vil jeg aldri klare å glemme.
Ved dette treet har jeg nok funnet en gullåre.
Det er naturens beste sopp.
Viltvoksende, og jeg må si at disse rakkerne er skikkelig gode.
Nei! Nei, Michael!
Nei! Nei!
Nei!
Spytt dem ut!
Hopp rundt i rommet. Hopp rundt i rommet.
Nei, ikke gjør det. Du ødelegger noe.
Mennesket ble sivilisert av en grunn.
Han bestemte seg for at han ville ha
varme, klær, tv, hamburgere
og gå oppreist og å ha en myk sofa når dagen er omme.
Han ville slippe å kjempe for å overleve. Jeg trenger ikke trær.
Jeg har et fint skrivebord i tre.
Jeg trenger ikke frisk luft.
For jeg har den friskeste luften som fins: klimaanlegget.
Og jeg trenger ikke åpne landskap.
Se her.
Man kan også bytte til himmelen.
Hei, kamerat. Skjer a?
-Jeg er glad du er tilbake. -Du er avløst.
-Og for en befrielse. -Hva gikk jeg glipp av?
Jeg prøvde å feire alle bursdagene på en gang.
-Elendig idé. -Ja, det har jeg gjort.
-Nybegynnerfeil. -Har du gjort det?
Bare vent. Om ti år har du funnet ut av det.
Jeg er neppe her om ti år, men...
Det var det jeg sa.
Sa brura.
-Hvilken brud? -Det vet jeg aldri.
Jeg bare sier det.
Jeg sier sånt for å lette på stemningen når ting blir hardt.
Sa brura.
Hei sann. Bra.
Veldig bra.
Bravo, min unge læregutt.